Jedním z bodů dovolelný byly i ty přes Dennyky domluvený ryby.A Brtnik na ně vyrazil dokonce hned dvakrát. Prvně v tu středu, kdy si šel sám a užil si po stopadesáti letech nejen rybaření, ale taky klidu, toho, že nic nemusel a byl sám se sebou. Ryby jsou klid a ticho. I proto jsem v tu středu zůstala s ohaříkama doma.
A byla jsem ráda, když se v pátek ráno rozhodnul, že by šel ještě jednou a že půjdeme s ním. Nejvíc to uvítaly moje rozedraný nohy. Ty totiž, když nás ve čtvrtek večer vyzvedli Dennyky s Romanem u toho Pytláka a vezli nás na tu grilovačku, tak po příjezdu na místo, kde jsem je nemilosrdně narvala do ledovýho potoka, tak jen zasyčely. Z potoka se odpařilo asi sto hektolitrů vody za vteřinu a totálně vyschl 🙂 .
Takže druhý den ráno očekávaly s hrůzou v oku (asi kuřím?), s čím se přijde a kam zase budou muset šlapat. A když uslyšely, že nikam, hlasem štěstím zaplakaly 🙂 .
Helejte a byl z toho tak báječnej den!!! Nohy jsme dopravili autem k tomu rybníku.
Kde už na Brtnika čekalo “jeho” místečko. Nikdo na něm nebyl a tak se šel utábořit. Já nás tři utábořila u lavičky, která byla opodál. Dokonce aji pikníkdeku jsem nám vzala. S možností přesunout se posléze do stínu stromu, který stál vedle. A hodlala jsem tam setrvat značnou dobu. A užít si taky toho pocitu jen tak být, tiše čučet a nic nedělat. Odsouhlaseno to bylo i oběma ohaříkama.
No jenže jak jsme si tak kempovali, přijelo najednou terénní auto a z něj vystoupili dva maníci a šli se s Brtnikem na něčem domlouvat. Odhadovala jsem o co jde a pak přišel Brtnik s tím, ať se přesuneme k němu, že pán tam bude taky chytat. Jasný, nejni to tady naše celý. 🙂 . Takže jsem nás přesunula do stínu stromu, hnedle Brtnikovi za záda a pán začal vyndavat z auta neskutečný množství rybářských potřeb a serepetiček. V porovnání s tím, co tam měl Brtnik to bylo teda něco. Jojojoo, dneska už se chytá jinak. Musela jsem se v duchu smát, připomnělo mi to podobnou scénku, kterou jsem já měla kdysi na horách. Kam jsem si vzala starý běžky. A když jsem je pak viděla stát v lyžárně vedle těch hypermoderních s moderním vázáním a všema udělátkama k tomu, přišlo mi to ftipný a bylo mi mých starých prken trochek líto. Jak si tak tam asi musely připadat. Jako chudý příbuzný, no. Jak jinak.
Pán se dal s Brtnikem do řeči a obdivoval jeho starý kousky, který měl nahozený 🙂 . A já si řekla, že se půjdem s ohaříkama trošku cournout, protáhnout si kostřičky.
Byl to úžasně strávený čas. Až mám sto chutí – nespravedlivě – napsat, že to byl ten nejlepší čas dovolený. Ale, ale bylo to opravdu úžasný. Vydali jsme se směrem k lesu, kde rybník končil. Cestu lemoval potůček, který napájí rybník a k němu přilehlý bažiny. A do kterýho se hnedle vodnice flekatá vydala courat si ťapičkama.
Po cestě jsme došli ke krásně posekaný louce. Kde jsme se na nějakou dobu upíchli. Rumíček, že bude hopikat po balících sena, ale…… mají tady o něco větší velikost, než známe a tak to skončilo držkopádem, neb tam hópnul se samozřejmostí profika a……..narazil. Do balíku :D. Tím pádem, to byl první a taky poslední pokus, protože nehodlal dále ztrácet svou důstojnost, když jsem se mu řehtala. : -) . Nechala jsem ohaříky poletovat a sama se kochala květenou. Já jsem ještě nikdy neviděla vřes někde jinde, než v lese na tvrdém podloží. A tady – hnedle uprostřed louky, ve společnosti zvonků a kopretin:
Ani nevím, jak dlouho jsme tam byli. Když už nám bylo od sluníčka horko, šli jsme zpátky. A pak to přišlo.
KTERAK UDĚLAT OHAŘE MEGAŠČASTNÝM?
Nepotřebujete mnoho. Resp. vy osobně nepotřebujete vůbec nic. Stačí se podívat do lesa a tam……… vidět meandrovat potůček. S krásnou čistou vodou a písčitejma plážičkama. Já jsem úplně hekla úžasem, když se můj letmý pohled zastavil právě v tomhle místě.
Tam musíme jít!! A tak jsem si vyrobila megaščastný čokle. Došli jsme tam a oni byli stejně unešený jako já. Zula jsem si boty a vlezla do tý průzračný a studený voda a……… nedělala nic, nic. Jen jsem je nechala být psem.
Rumoušek ščastliv ulehl do vodičky. Bylo tam tak krásně, klid, ptáčci zpívali… vodička tekla…
A pak…………………………. šécko bylo pryč. Kolem mně se prořítilo vodou, břehem, rostlinstvem , prostě fšade kolem…….. flekatý tornádo. Tornádo Lů. Ščastný Tornádo Lů, který mělo výraz totální blaženosti, křížený s nejvyšším stupněm demence 😀 😀 😀 . Běželo kolem mně…. no běželo, běželo, fakt se řítilo a dívalo se na mě tak přeščastlivě a nadšeně a ešivá já to vidim, ešivá vidim, jak je to tady boží, jak je to skvělý, úžasný, nejlepčí…… a zmizelo. Na pikosekundu, aby se kolem mně zas řítilo v opačným směru s totožným výrazem naprostý blaženosti a vnitřní radosti. Moc, moc bych vám to přála vidět. Nepovedlo se mi to bohužel zachytit. Protože jsem jen tiše stála a s totožným výrazem naprostýho idiota se na ni dívala, jak lítá nadšeně sem a a tam a vždycky, když kolem mně proletí, tak mi celým svým tělem říká….. ne křičí! : “PSÍŽIŠ TO JE BOŽÍÍÍÍÍÍÍÍÍÍ, BOŽÍÍÍ, VIDÍŠ TO, JE TO ÚŽASNÝ!! JÁ TO MILUJU.”
A já jsem byla ščastná, že jsem tohle místo objevila a mohla jí to dopřát. S tím, že tam prostě jen jsem, nic neříkám a ani říkat ale nemusím, jen zkrátka stejně unešeně čučím. To místo mělo a má svou atmosféru – nevím, zda ji z fotek uvidíte. Šécko tam ze všech spadne /hadry na mě teda zvostaly 😀 / a jen existujete, ani vlastně nejste moc hmotný…….
Do tý doby, dokud se z potoka nezvedne………….kraken! Mocný rezatý kraken, který též propadne slastnýmu běsnění a tu plážičku z jemného písku, na který ščastně stojíte a mačkáte písek nohama v geniální masáži…………. prostě nerozhrabe 😀 😀 . Pan profesor. Bývalý. 😀 😀 . Teď je to kraken, který hloubí jámy a chce po vás, ať výkopujete vodičku.
To místo je prostě začarovaný. Každej, kdo tam přijde, stane se z něj dement 😀 . A já jsem za to kouzlo moc ráda. Tak ráda, že jsem se rozhodla, že se sice už je na čase vrátit za Brtnikem a jeho rybařením, ale! To jen proto, abych mu s výrazem ščastnýho idiota oznámila, že: “My sme si našli potůček a deme si tam ešče hrát.” 😀
Ten pán, co tam s Brtnikem spolu rybařili zvostal koukat v němém úžasu, co vše lze očekávat od dospělý pani 😀 😀 . Jedno, jedno mi to bylo. A vám by taky ale bylo. Protože…….. a co já dál budu říkat, podívejte se sami.
No…….. a něco málo jsem natočit stihla 🙂
A zde z šíleného flekatého torpéda je již jen důstojná flekatá dáma, z půvabné písčité plažičky, která vám masíruje plosky nohou, je kaliště pro prasata a z něžného meandrujícího potůčku je kalná stoka. 😀 Ještě, že příroda je mocná čarodějka a po našem odchodu se zanedlouho vše vrátilo tam, kde bylo. I ta půvabná plážička po prvním dešti, když bublající potok přinesl další vrstvy písku.
P.S.: Ten zvuk, který slyšíte na tom prostředním videu úplně na konci…… to prosím není, to co si myslíte 😀 😀 . To je prosím zvuk zipu na ledvince, kam jsem ukládala telefén, o kterém jsem ani nevěděla, že je zapnutej . Nicméně zvuk zipu je tak autentický k určitý činnosti, že se vždycky, vždycky rozesměju, když to slyšim, stejně jako svůj hlas, kdy jsem na Rumíčka hovořila se stejnou intenzitou s jakou on hrabal 😀
P.S. Kopíruju z editování článku, pro ty, kteří už ho četli:
Ten zvuk, který slyšíte na tom prostředním videu úplně na konci…… to prosím není, to co si myslíte 😀 😀 . To je prosím zvuk zipu na ledvince, kam jsem ukládala telefén, o kterém jsem ani nevěděla, že je zapnutej . Nicméně zvuk zipu je tak autentický k určitý činnosti, že se vždycky, vždycky rozesměju, když to slyšim, stejně jako svůj hlas, kdy jsem na Rumíčka hovořila se stejnou intenzitou s jakou on hrabal 😀
Jo a jo a chápeme a rozumíme, známe, víme…
Namočení psa funguje u nás jako šňupnutí kokainu.
Hele, až budete chtít, přijeďte s Brtnikem na tu Berounku. Jako na pidi dovču… den, dva… někdy v létě. Dyk jste tam za 40 minut. Brtnik bude sedět s prutem dole u řeky. Ty budeš nahoře na zahradě s čoklamami nebo na louce vedle, nebo si popojedeš vozmo kousek proti proudu, kde je víc mělčin a tam budou ohaříci lítat vodou.
Je to tam takový jednoduchý a pravěký, ale celkem funkční.
Tam u vás Brtnik s prutem sedět nemože, protože na to nemá povolenku, tam to nejde, ale to neznamená, že někdy nepřijedeme. Já s tím počítám, jen…. mám zatím moc kamení a v sobotu budu třeba bourat zeď 🙂
Jako že má povolenku na nějakej rybnik “in the middle of nowhere” a k řece nesmí, jo?
A to se nedá koupit nějaká na den?
Hele, já vás ani nečekám letos.
Příští rok nebude kamení, zase bude omítka… si nevybereš s vaší precizností… ale na den byste se mohli utrhnout… nekst jír.
Děkuju za pochopení, ale třebas na to ještě dojde, kdyby bylo krásný počasí, nicméně iluze si moc nedělám, když to chceme letos nějak dotáhnout.
To nejspíš nepůjde na den, není to soukromý, tam máš jiný podmínky.
Je treba zjistit, jaky rybarsky organizaci patri a tam se kpupi povolenka. Klasicky jsou rocni, ale urcite se daji klupit i na kratsi dobu, nevim jestli na den, ale na krqtsi dobu urcite.
Taky se da Brtnikovi poridit jako darek…
Hurá, hurááá Zuzucho, to jsem ráda, že Tě vidím. Nechci prudit . Posílala jsem rodinným kanálem vzkaz od Dennyky (posílala emila, kam jsem nevěděla, zda máš momentálně možnost se připojit) ohledně malování.
edit – jako dárek, jako dárek…… už 3!! roky visí na ledničce magnetkem přiheftovaný poukaz na chytání na místním rybníku. Nebyl čas, je to s ním těžký.
JJ. 30denní stojí dvě stovky a není snad ani potřeba k tomu všechna ta ostatní razítka a kde co. Ale to bude asi Brtnik vědět.
Konec konců, může u té řeky sedět jen s klackem bez vlasce. Přinesu mu židličku a udělám vidličku.
Páč porybný choděj, to jako jo…
Přinesu mu židličku a udělám vidličku.
tak jo.
![](https://zrzavec.com.cz/wp-content/uploads/2024/08/ber.png)
Miluju potůčky!!! Úplně stejně jako celá tahle parta 🥰. Vono to působí na všechno živočistvo asi. Když byly Davidovi tak tři roky a slyšel, že se domlouváme o dovolený, prohlásil, že by chtěl na dovolenou k potůčku ❤️.
Ano, měl pravdu. Dovolená u potůčku je nejlepší. A potůček v lese, to je pro mě ráj na zemi, je to takový – já nevim – prostě čistá radost, no. Z člověka je zase dítě. Chodila jsem si tam bosá potokem, po lese a pak po cestě zpátky, bylo to hrozně svobodný. A ten pocit , když se nohy boří do toho chladnýho hrubýho písku…. tak to byl fakt lábuš.
Jo. To je lábuš. Když mi bylo 17, byla jsem s Brontosaurem čistit říčku Pšovku. Čistit myšleno ručně prohlubovat, aby se nemusela rýhovat technikou. Ráno jsme vstali, nafasovali lopaty, zuli se, nohy zabořili do toho písku v ledový vodě a celý den vyhazovali na břeh jednu lopatu za druhou. Večer jsem byla vždy zralá na transfemorální amputaci obou končetin.
Thielli
Když ty a obě Petry jste ty… übermenschové. Srab mýho ražení s kničením zdrhne z většiny situací, kde by se musel moc přemáhat 😟. Ale holínky vám dát mohli 😨.
Mileno,
neházej mě s nimi do jednoho pytle 😆, já jsem byla funkční jen za mlada, dnes jsem už jen unavená hromada pudinku… tyhle dvě jsou ale divný i v pokročilém věku.
Co kecáš? A kdo staví kadiboudu bez pomoci? Já? Já ne, já nemám ani ten kurnik ešče.
Jak já Vám třem rozumím! Jsem vodníček, musím všude do vody a když ne plavat, tak aspoň se cachtat…naši psi byli taky takoví 🙂 tohle jsou moje lásky: https://www.dedenik.cz/2022/12/14/host-dedeniku-davidl-harrachovske-ricky/
To je krása!! Kamenice, Mumlava! To jsou převeliký krasavice. Miluju tekoucí vodu ať už v reálu, nebo na fotkách. Černej čaj ví, že se vždycky jejíma vodníma fotkama kochám.
EvaB
KRÁSNÝ !!!
Bre ke ke!
Peti, Thielli, díky oběma za pochvalu, vyřídím – David psal. David fotil, já chodím, kochám se a ráchám se 😀
No bať, máte to dokonale rozdělený 😀